- Szervusz fiam. - Szervusz. Hogy vagy?
- Nagyon jól. - Nagyon jól nézel ki. Virulsz!
- Ő a barátnőm, Vicky. - Jó napot!
Örvendek! Milyen szép háza van!
Érezd magad otthon!
- Egy kicsit ért spanyolul. - Nem érdekel.
Gyertek, gyertek! Erre!
Jól nézel ki. Kicsattansz az egészségtől.
Igen, te is jól nézel ki.
Mit tudsz Maria Elenáról?
Maria Elenáról? Még mindig azzal az építésszel él Madridba.
Az a nő maga volt a tökély.
Még mindig erotikus álmaim vannak vele, az én koromban!
Ő is imádott téged, papa.
Milyen kár! Ezzel az isteni adománnyal.
Vodkát akarsz inni most?
A tabletták után, most vodkát akarsz inni?
Megvesztél vagy mi van?
Szeretnék lezuhanyozni. Szabad?
Levetném ezeket a kurva cuccokat!
- Vendég vagyok a saját házamba? - Igen.
Ugyan már, Maria Elena! Kérlek!
Menj! Tudod hol van a szoba!
És ki ez a nő?
Miért? Az ő kedvéért?
Nem bízom benne, Juan Antonio.
Nem egyszínű a szeme.
- Csinos. - Igen.
Csinos. Elég lesz neked, mit gondolsz?
Minden nőben engem keresel.
Nem, ez nem igaz, Maria Elena.
Oviedoban voltam egy nővel, aki épp az ellentéted,
egy amerikai nő, akivel volt köztünk valami, egy csodálatos valami.
Úgyhogy nincs igazad.
Mindegy. Akkoris azt keresed mindig, ami köztünk volt. Te is tudod.
Ne beszélj így velem!
Milyen közel voltunk a tökéletességhez, te meg én.
De. Mindig tettszettek az én... tudod jól.
De mi volt az, ami hiányzott, Juan Antonio?
Mi hiányzott nekünk?
Nem, nem! Olyan elveszettnek, olyan zavarodottnak látlak, mióta szakítottunk.
Azt hajtogattad, hogy lemondasz a nőkről.
A végén meg eszed veszted,
nem is egy, de két amerikai turista miatt.
Azt hiszem, később esni fog.
Szerintem a kínaí nagyon fülsértő, mintha csak fúrnák a fejed.
Láttál már kínai éttermi konyhát? Undorítóak.
Maria Elena, elég!
Méghogy festek-e?
Álszent! Képmutató!
Nem történt semmi hosszú évekig.
Egymás mellett festettünk és lenyúltad az én látomásom.
Te találtad ki ezt a mese, amit élvezettel is hangoztatsz.
De nem igaz.
Az féltékenység volt, te is tudod.
Megőrültem érted és mégis megcsaltál.
De, de! Agustino feleségével. Ahogy ránéztél. Ahogy ránéztél.
Nem akarok már erről beszélni, jó?
Vége.
- Megmondtam neked vagy nem? - Jól van, jól van.
Hát nem érted, Juan Antonio? Megkapta amit akart.
Mást akar. Ez neki nem elég.
Olyan ez, mint egy betegség. Sose lesz elégedett.
- Beszélj angolul. - Ez a lány sose lesz elégedett.
Beszélj angolul, hogy megértse!
Tudtam hogy ki fogsz használni minket, és ki is használtál.
Tudtam.
Hogy tudtam! Hogy tudtam!
Elég.
Ez nem az, Maria Elena. Ez nem az.
Ez egyszerű... Nézz rám!
Ez egyszerű...
Elkényeztetett kis ribanc!
Hogy tudtam! Hogy tudtam!
Hallgass már kérlek! Hallgass már!
Nyilván még nem találta meg a megfelelő társat.
Ha megtalálja őt, aki nem te vagy, és nem is én,
akkor ez az egész nyugalom- és boldogságkeresés elmúlik.
Nem erről van szó. Fogd már fel!
- Jól van. Rendben. - Nincs jól.
Minden időmet a fóbiáidra meg a hülyeségeidre áldozom.
- Ez kihat a munkámra. - Nem tehetek róla.
Hogy a munkád szar lett és képtelen vagy fejlődni.
- Nem tudok így élni tovább! - Szomorú látni,
hogy sosem fogod kibontakoztatni magad.
Hagyj békén, Maria Elena! Hagyj békén!
Maria Elena ereszd le! Kérlek!
Ölj meg!
Hagyd hogy megöljelek!
Hadd öljelek meg!
Add ide! Add ide!
Még megölöd magad!
Nem akarok már élni. A francba, nem akarok már élni!
Ereszd el azonnal!
Nem érted, hogy nem bírok így élni?
Mindjárt felrobban a fejem.
Nem bírom ezt már elviselni. Nem bírom már tovább.
Add ide a pisztolyt! Add ide!
Add már ide a pisztolyt!
Hallgass ide, szerelmem!
Szerelmem, figyelj rám.
Gyere. Add ide a kezed Gyere. Semmi baj.
Semmi baj, szerelmem! Nyugodj meg!